Opplysningsfilosofi

Opplysningsfilosofi - troen på fornuften

 * Opplysningstiden** var en samfunnskritisk åndsretning i Europa på 1700-tallet (fra omkring 1690 til omkring 1800) som uttrykte en tro på menneskets evner og fremmet renessansens humanistiske idealer i et samfunnsmessig perspektiv.
 * Opplysningsfilosofene** var medlemmer av en samfunns- og religionskritisk åndsretning under opplysningstiden. Opplysningsfilosofene la grunnlaget for den vitenskapelige metoden, moderne styresett og videreutvikling av humanismen Tankeretningen var basert på troen på fornuften og kunnskap. All argumentasjon som ikke var bygget på fornuft var ugyldig, selv religiøse forestillinger.

[] []



Middelalderens livssyn var kirkelig og teologisk. Verdensbildet hadde jorden som sentrum, himmellegemene dreiet seg om den og øverst i himmelen satt Gud. Verden var dualistisk ond eller god, mellom ånd og legeme, en middelaldersk ideologi som kalles for skolastikken som berørte alle livets områder og som blant Ludvig Holberg møtte på universitet i København. Oppslysningstiden var preget av at samfunnsforholdene i Europa var i endring. Oppdagelsestidens ekspedisjoner brakte statig ny viten til Europa. Nye prosasjangere som epigram, epistel, essay og romanen.